Meseidő Hermann Marikával
Egy fárasztó nap után a lazítás jár a gyermeknek, szülőnek is egyaránt! :)
Mi lehet annál megnyugtatóbb, mint fürdés után együtt bekuckózni a takaró alá a kedvenc mesekönyvünkkel és meghallgatni, felolvasni az aznapi esti mese adagot!
Merthogy egy mese nem elég! :) Legalább kettő kell, de az sem baj ha Anya addig olvassa míg én el nem alszom!
Mert a mese
- megnyugtat,
- ellazít,
- bővíti a szókincset,
- növeli az intelligenciát,
- kreativitásra sarkall
- mélyíti a szülő és gyermek közötti kapcsolatot.
Meséljetek minden nap a gyermekeknek!
Ezen az oldalon óvodásoknak, kisiskolásoknak szóló meséket, verseket találtok!
Panka vidáman kocogott anyukája mellett a játszótér felé. Amikor meglátta Petikét, odakiáltott neki:
- Nekem van békucis bilim!
- Mi van neked? – kérdezte Petike.
- Békucis bilim! – kiáltotta büszkén Panka.
- Akkor már nincs is pelusod?
- De még van – vallotta be Panka, majd futott a libikóka felé.
- Gyere Petike libikókázzunk!
Petike vidáman szaladt Panka után. Felültek a libikókára és boldogan hintáztak.
- Szia Kakaska! Gyere velem játszani! - nyitott be a bátyja szobájába Csibike.
- Most nem érek rá, mert locsolóverset tanulok.
- Engem is meglocsolsz majd a kölniddel? -
- kíváncsiskodott a kiscsibe.
- Ha adsz egy kosár húsvéti tojást, de legyen ám közte piros, csíkos és pöttyös is! -
- mondta Kakaska és becsukta az ajtót.
Tovább olvasom a mesét <<<
Az aranyszínű lepke, a tó fölött repkedett a szikrázó napsütésben.
Amikor elfáradt, megpihent egy bárányfelhőn, és onnan nézegette magát a tó tükrében:
- Én vagyok a legeslegszebb, kerek e világon - hajtogatta folyton.
Társai, a tarka lepkék, kedvesen hívogatták maguk közé:
- Gyere aranylepke, játsszál velünk a színes virágok között.
Ám az aranylepke, kényeskedve válaszolt:
Tovább olvasom a mesét <<<
Tobi és anyukája, a parkon keresztül baktattak hazafelé.
A fákról ringatózva hullottak alá a sárga, és piros falevelek.
Tobi éppen elkapott egy pirosat, amikor egy sárga falevél ellibegett az orra előtt.
Gyorsan zsebre vágta a piros levelet, és a sárga nyomába iramodott.
- Ne szaladj messzire! - szólt utána az anyukája, de Tobi nem figyelt rá.
Süni, sóhajtozva baktatott az erdőszélén. Amikor meglátta őt a szarka, odakiáltott neki.
- Te meg miért lógatod az orrodat? Csirr, csörr!
- Mert nem találom a kincset - mormogta süni.
- Miféle kincset? - csillant fel a szeme a szarkának, mert imádta a csillogó, villogó csecsebecséket.
- Azt, amiről álmomban egy manó mesélt.
- Na és milyen volt az a kincs? - kíváncsiskodott tovább a szarka.
- Azt reggelre elfelejtettem - pityeredett el süni.
- Egyet se búsulj, majd én hozok segítséget és megtaláljuk azt a kincset - vigasztalta a szarka és huss,
berepült az erdőbe.
Olvasd el a mesét MeseKuckó applikácóban! Megnézem!
Ödönke nem szeretett oviba járni, mert a társai folyton csúfolódtak vele.
- Hova gurulsz Döncike, tán a dönci bölcsibe? - kérdezgették tőle kacarászva, mert mi tagadás Ödönke elég duci egérke volt.
Igaz, hogy a süti volt a kedvenc eledele, a tévézés pedig, a kedvenc szórakozása.
Most is pityeregve baktatott egérmamával az óvoda felé. Szembe jött velük Manó apó.
- Te meg mért itatod az egereket? - kérdezte Ödönkétől.
- Mert utálok oviba járni - szipogta a kisegér.
- Hiszen oda sok kispajtásod jár, és jókat játszhatsz velük!
- Ugyan! Azok csak kinevetnek, hogy duci vagyok - keseregte az egérke -, de mit csináljak, ha nem szeretem a zöldségeket, és nem szeretek futkározni se.
- Ha eljössz hozzám egy hétre, készítünk varázsfőzeteket, melyektől te is olyan fürge kisegér leszel, mint a többiek - vigasztalta az öreg manó.
Ödönke szeme felcsillant.
- Elmehetek mama? - nézett esdekelve az anyukájára. - Légyszi! Légyszi!
- Elmehetsz - mondta mosolyogva egérmama, hiszen gyermekkorában, ő is imádott barangolni Manó apóval a hegyek között.
- Akkor indulhatunk is - fogta kézen Manó apó Ödönkét, és elindultak a hegyek felé.
Csiga Csabi és anyukája, kézen fogva ballagtak az óvoda felé.
Az oviban Csigamama ráadta kisfiára a váltócipőt, megölelte és a fülébe súgta:
- Ebéd után érted jövök.
Csiga Csabi ijedten nézett az anyukájára:
- Te nem maradsz itt velem? - kérdezte pityeregve.
- Nekem dolgoznom kell, de ahogy ígértem, ebéd után érted jövök - magyarázta kedvesen Csigamama.
A mesét elolvashatod az MeseKuckó applikácóban! Megnézem!
Egy meleg nyári reggel Kiskatica vidáman repkedett a harmatos fű felett.
Nagykatica a szomszéd család egyetlen lánya a tükör előtt gyönyörködött pöttyeiben.
Neki voltak a legszebb pöttyei a kerek nagy mezőben, vagy legalábbis ő mindig ezt mondogatta. Hivalkodó, kényes természete miatt nem volt egyetlen barátja sem.
Illetve egy mégis volt, ugyanis Kiskatica időnként meglátogatta. Sajnálta Nagykaticát, hogy mindig egyedül van.
Mindkettőjüket Katicának hívták, de Nagykatica még a nevében is nagyobb akart lenni barátnőjénél.
Kiskaticát egyáltalán nem zavarta ez a megkülönböztetés. Ő jószívű, kedves, és segítőkész volt. Most is arra repült barátnője felé, és bekiáltott az ablakon.
– Nagykatica gyere, repüljünk együtt a harmatos fű felett!
– Dehogy megyek, még vizesek lesznek a pöttyeim.
– Nem lesznek vizesek, hiszen csodásan süt a nap.
– Ugyan hova gondolsz? A nap is árt a csodás pöttyeimnek, de ha akarod bejöhetsz, és kifényesítheted őket.